fjerde+statsmakt+2

I denne oppgaven kommer jeg til å belyse og drøfte medienes makt i ulike land ved hjelp av sammenligninger og i lys av politikk og menneskerettigheter. Mediene kan betegnes som midler for masse kommunikasjon og omfatter dagsaviser, nyhetsbrev, tidsskrifter, ukeblader, bøker, radio/ tv programmer, internett hjemmesider og til og med sms meldinger over mobiltelefon. Mediene er en kanal, et verktøy som hjelper med å spre budskaper, informasjon og synspunkter over et stort område og på kort tid, i tillegg til at de formidler reklame og propaganda. Det som formidles via mediene er sluttproduktet. Bak det produktet står mange mennesker i form av, journalister, fotografer, teknikere, annonsører og ikke minst eiere. Mediebransjen har en viktig rolle når det gjelder økonomi, kultur og politikk i det moderne samfunnet. Budskapet som gis styrkes og støttes av analyser, sammenligninger, kommentarer, bilder, grafikk, illustrasjoner og andre virkemidler. På denne måten blir mediene en viktig makt som kan påvirke sine mottakere. Massemediene, særlig presse og TV bransjen som når flere og har størst gjennomslagskraft blir ofte betegnet som Den fjerde statsmakt, fordi de indirekte kan kontrollere de andre statsmaktene; regjering, parlament og domstoler; ved å overvåke og rapportere. Dette forutsetter en uavhengig press. Bare på denne måten kan mediene kontrollere og overvåke andre statsmakter og deres eventuelle maktmisbruk .  __ Mediene og Menneskerettigheter: __ Det er varierende forhold i mediene når det gjelder menneskerettigheter. Njål Høstmælingen hevder at de alminnelige mediene ikke har menneskerettigheter fremst på dagsorden. Menneskerettigheter kommer heller inn som tilleggsargumenter i aktuelle saker og kommer raskere og tydeligere opp i internasjonale eller utenlandske saker sammenlignet med nasjonale saker. Han hevder videre at mediene ikke bare formidler en opinion, men i tillegg skaper den. Det fins forskjellige aktører som står bak de ulike mediene og de har gjerne egne syn som de vil formidle, et stort problem som gjerne oppstår når medieeierne benytter mediene politisk. ( Høstmælingen, 2003:420) Land som ikke har menneskerettigheter på lov og dagsorden vil alltid forsøke å kontrollere mediene ved hjelp av sensurering og revisjoner. Informasjonen som kommer ut blir ”myndighetsstyrt” informasjon. Som eksempel kan jeg referere til Høstmælingen hvor han hevder at Kinesiske myndigheter forsøker å kontrollere mediene ved hjelp av sensurer og revisjon og myndighetene stiller ikke bare krav om hva mediene ikke skal formidle, men også krav om hva de skal formidle. (Høstmælingen:421) På denne måten blir mediene brukt politisk og ut i fra de ulike medieaktørenes samvittighet, politisk ståsted eller graden av redsel for konsekvenser kan de i ulike grad velge å la være å informere det kinesiske samfunnet om deres rettigheter, eller de kan nedjustere statistikker som gir dårlig utfall for regjeringen. De kan påvirke folkets politiske meninger og ståsted ved å bruke overdreven positiv omtale av landets ledere eller ved å la være å skrive om faktaopplysninger som kan bli avgjørende under et eventuelt valg. Informasjon, budskapsformidlingen, altså sluttproduktet som kommer ut via mediene vil alltid være avhengig av de ulike aktørene som står bak mediene uansett om landet har menneskerettigheter på lov og dagsorden eller ei. Amerikanske medier ble anmodet om å være mer patriotiske da de omtalte seg mistenkte terroristers menneskerettighetsvern etter terroranslagene i USA 11. september 2001. I følge Høstmælingen ble denne anmodningen fulgt av blant annet CNN. (Høstmælingen:421) Under presidentvalget i Iran har landet prydet avisers forsider og Tv innslager rundt i verden, men også her i Norge. Det har blitt hevdet at informasjonen som kom ut i Iran og resten av verden var strengt kontrollert av Iranske myndigheter. Via Twitter kom det stadig meldinger fra Iran og de meldingene som kom var ofte fra ledende talsmenn for de reformvennlige kreftene eller fra de opposisjonelle. Bilder og videoklipp som har blitt tatt under blodige demonstrasjoner preget avis og Tv nyheter. I avisene kunne vi lese om at ” Mousavis tilhengere, mange av dem unge mennesker som ønsker et **mer moderne og vestvendt Iran,** satte opp blokader nær innenriksdepartementet og sette fyr på bildekk.” ( [] ) I aviser som VG kunne vi lese om tvilen som satt skygge på valgets legitimitet og mesteparten av informasjonen kom fra opposisjonelle/reformvennlige. Min oppgave er ikke å finne ut hva som skjedde i Iran under presidentvalget, men det jeg vil å påpeke er at mediene ikke har mulighet til å formidle all mulig informasjon med et utvidet perspektiv, Der ligger medienes makt: de er selektive, det vil si de velger hva slags informasjon og hvilke budskap som skal formidles. Selv om vi mennesker har en tendens til å se bort fra informasjon som ikke støtter våre holdninger og overbevisninger, står vi likevel i fare når det gjelder å motta medienes budskap passivt for så å reagere på det i tråd med deres ønsker etter min mening. Et annet skrekkeksempel for medienes maktbruk er Radio Television Libre des Mille Collines (RTLM) som bidro til massakrene av tutsier i Rwanda i 1994, hevder Høstmælingen. RTLM var underlagt de hutu dominerte myndighetene. De spredte hatpropaganda, skapte et fiendtlig stemning og deretter formidlet de beskjeder til dem som utførte massakrene og det var disse erfaringene som var et medvirkende årsak til at Nato utpekte serbiske radio og TV sendere (RTS) som bombemål under Kosovo-krigen i 1999 i følge Høstmælingen. (Høstmælingen 2003:421) Medienes makt bør alltid sees i lys av flere forhold. Hvilket land, hvilke geografiske området er det snakk om, har dette landet signert under bindende menneskerettighetskonvensjoner, hvordan er det med eier forholdene, hvem eier de ulike mediene og hvor stor makt og innflytelse eierne har? Blir mediene kontrollert og i tilfellet av hvem, hva slags kontroll mekanismer som finnes og hva slags konsekvenser som følger? Revisjoner, sensureringer eller anmodninger som blir fulgt av medier med størst gjennomslagskraft svekker troverdigheten av informasjon som blir formidlet ut i det store verdenssamfunnet, etter min mening. Da blir det veldig viktig og avgjørende at mottakeren ikke er passiv i sin rolle, men bearbeider det budskapet og informasjonen som kommer ut ifra, er reflekterte, kan se en sak fra flere sider og ikke minst kritiske. Litteratur liste: Høstmælingen, Njål //Internasjonale// Menneskerettigheter Universitetsforlaget 2003 [] )   []    // [] //  // Ilayda //
 * __ Innledning: __**